כתובה

בשלישי בשבת "בראשית" לחודש תשרי, שנת חמשת אלפים שבע מאות חמישים ותשע לבריאת העולם למנין שאנו מונים כאן בקיבוץ רגב במדינת ישראל

אמר החתן תמיר בן גד ומרים		אמרה הכלה לילך בת תלמי וקרין
למשפחת ראם לכלה לילך בת		למשפחת קהאן לחתן תמיר
תלמי וקרין למשפחת קהאן:			בן גד ומרים למשפחת ראם:
היי לי לאשה כדת משה וישראל		היה לי לאיש כדת משה וישראל
ואני אהיה אישך באמונה, באהבה,		ואני אוהב אוקיר ואכבד אותך
בכבוד וביושר					באמונה וביושר ואהיה אישתך לעולם

והחתן והכלה, באהבה ובלב שלם, בחרו לבוא בברית הנישואין ולהיות שותפים בחומר וברוח בבניית בית בישראל. בית אשר אותו ימלאו אהבתם, חברותם ושמחת חייהם ואשר יהווה בסיס להגשמת חלומותיהם וערכיהם. והתחייבו החתן והכלה לשמור תמיד על פתיחות, יושר, כנות, רגישות ונאמנות, ולתמוך תמיד ביצירה המשותפת לשניהם והאישית של כל אחד מהם, לטפח ולהעמיק את אהבתם בזמנים קשים כטובים, ולחנך את ילדיהם לפתיחות, סקרנות, אהבת הטבע והבריאה ולמעשים טובים ברוח היהדות ומסורת ישראל.

וכך אמרו לילך ותמיר: כתובה זאת היא עדות לדרך חיינו וכנות אהבתנו. מי יתן ויהיו חיינו מתחדשים בכל עת כעונות השנה, ונדע לראות את היפה, המאיר והמעודד בכל דבר.

ולראיה באנו על החתום

החתן:						הכלה:				
עד:						עדה:				
הרב המסדר: